ПРАВА ДИТИНИ В КОНСТИТУЦІЇ УКРАЇНСЬКОЇ РСР 1978 Р. - Омарова , А. А. (Київський часопис права, 2026)
Наукова стаття присвячена аналізу норм Конституції Української РСР 1978 р., в яких прямо чи опосередковано визначаються, згадуються чи закріплюються права дитини. Окремо досліджено зміст і спрямування конституційних положень, згідно з якими встановлювався принцип рівності громадян перед законом, регламентувалося право на освіту, декларувалося, що сім’ї, її цінності захищаються державою, закріплювався обов’язок дитини піклуватися про батьків і надавати їм допомогу, а також те, яку роль згадані приписи відіграють при встановленні правового статусу дитини. Обґрунтовано, що соціальні права у правовій системі Радянського Союзу мали функціонально зумовлений характер, були тісно пов’язані зі статусом громадян, як наслідок, відповідні права дитини реалізовувалися опосередковано. Іншими словами, дитина не зазначалася як прямий адресат норми. Констатовано, що однією з головних функцій Конституції УРСР 1978 р. була ідеологічна, оскільки багато норм за своєю суттю були покликані забезпечити виховання громадян у дусі радянського патріотизму й соціалістичного інтернаціоналізму. Попри те, що відповідно до конституційних приписів дитина мала певні права, самостійно реалізувати їх вона не могла, а лише через правовий статус батьків, сім’ї або інших законних представників. Пояснюється така ситуація тим, що дитина сприймалася передусім як об’єкт виховання, а не суб’єкта правовідносин. Як показав аналіз положень, більшість прав дитини визнавалася формально. Спираючись на наведене, зроблено висновки, що, по-перше, конституційне регулювання прав дитини в досліджуваний період носило переважно декларативний характер і було підпорядковане завданням формування ідеологічно лояльного «радянського громадянина», а не переслідувало такої мети, як визнання дитини автономним суб’єктом права; по-друге, радянська конституція обмежувала суб’єктність дитини.